Önska mig lycka till.
Det kommer att ordna sig.
Vi kommer att träffas igen.
Jag lovar.
- Hur långt är det kvar? - Svårt att säga.
Kanske 50 mil.
Hur lång tid tar det?
Kanske 12 timmar, beroende på vägen.
Och om det blir fler omvägar...
Då tar bränslet slut.
Vi kanske borde skaffa mer?
Inte med utomjordingarna i hasorna.
När vi kommer till Charleston är vi i säkerhet.
Pappa, jag vill att du tar det här.
Varför skriver du ett testamente?
De säger att vi aldrig når fram.
- Om jag dör vill jag... - Du kommer inte att dö...
...och vi tar oss till Charleston.
Det handlar inte om "om" utan om "när".
Skriv det i dagboken.
Okej.
- Okej? - Ja.
- Ska jag avlösa dig? - Nej.
Jag klarar mig, boss.
Säger du boss igen så får du en snyting.
Ledsen om jag går dig på nerverna.
Jag blev rätt överraskad när du valde ut mig till förare.
Jaså? Hurså?
Jag är inte den ordningsamma typen.
Vad är du för typ, då? Det är det jag försöker ta reda på.
Jag med.
Säg till om du kommer på några bra teorier, kapten.
Hur är läget, ungdomar?
Gör om det där så får du en smäll.
Precis som förr i tiden, Margaret.
Vad vill du?
Nån gång snart måste vi stanna.
Det här öldrickandet är påfrestande.
Vi stannar när bensinen tar slut. Såna är reglerna.
Fattar du inte att vi är förtruppen?
Då får jag väl göra det i farten.
Tjuvtitta inte.
Två dagar till så dödar jag honom.
Säg bara till så hjälper jag dig.
Säkert.
- Vad? - Det skulle du aldrig.
Döda Pope?
- Jag var nära ett par gånger. - Men du gjorde det inte.
- Har jag inte vad som krävs? - Nej.
Du har inte sånt mörker i själen.
Vad menar du? Jag kan bli mörk.
- Jaså? - Ja.
Vad är det mörkaste du nånsin gjort?
Jo...
Jag trodde väl det.
Ge honom vätska.
Jag kan inte.
Helvete!
Jag har en blåsa. Det är så irriterande.
Jag hade tänkt försöka få loss den.
Farbror Scott byggde hållbara saker.
Bultarna har nog rostat fast.
En bår mindre gör oss inte lättare.
- Får jag se? - Det är ingen fara.
- Det är fortfarande långt kvar. - Du låter orolig.
- Är inte du det? - Nej.
Vi lämnar det jobbiga bakom oss. Nu är det nedförsbacke.
- Sakta ned lite. - Okej, chefen.
- Får jag inte säga chefen heller? - Boss? Chefen?
- Varför inte "sir"? - Jag förstår inte.
Du vill framstå som en bondpojke.
Men du hanterar krypskyttegeväret som en elitsoldat som har drillats-
-på en M24.
Jo då...
Så du låg i det militära?
Varför försöker du dölja det?
Vill du slappa med bärsärkarna?
Ska vi andra göra grovjobbet?
Vad spelar det för roll?
Det ska jag säga dig, soldat.
Du tjänstgör under mig och jag vill veta att jag kan lita på dig.
Just nu gör jag inte det.
Jag...
- Var det en hjort? - Jag vet inte.
Ett barn...
Ett tyglat barn.
Hon är medvetslös men verkar kvickna till.
Selen verkar ha skadats för den lyser inte.
Vi kan inte lämna henne.
Jag vill hjälpa henne-
- men törs inte utsätta oss för en till fiendeagent.
Det har du rätt i, kapten.
Var är jag? Varför har jag ont i kroppen?
Du var med om en olycka, men du klarar dig.
Jag heter dr Glass.
Var är Tyler?
- Vem är Tyler? - Min bror.
Jag vill träffa min bror.
Vi vet inte var han är.
Det gör ont!
Nå väl...
Anthony! Säkra henne i baksätet.
- Vi måste fortsätta. - Allvarligt?
Se till att göra det.
Jag har funderat.
- Om vi kommer till Charleston... - När.
Vad händer då?
Jag hoppas att Ben ska dyka upp.
Jag förstod aldrig vad han genomled-
-så det vore bra att prata med honom.
Det är inte för sent att försonas.
Ben kommer tillbaka, jag känner det på mig.
Jag hade velat tro det men förstår inte hur det ska gå till?
Ibland får man lita på att ödet delar ut favörer lite nu och då.
- Jag vet, för det hände mig. - Jaså?
Jag trodde aldrig att jag skulle hämta mig från mitt gamla liv.
Det fanns inget gott i det.
Och sen kom...
...du.
Vi har problem.
Vad händer?
Kylaren har dåligt med vatten.
- Bäst jag stannar. - Gör inte det.
Fortsätt lite längre. Du har en flod längre fram-
-där vi kan fylla på.
Hur vet du det?
Jag åkte den här vägen när jag hälsade på barnen i Florida.
- Han skämtar väl? - Nej.
Pope har barn. Skrämmande tanke.
Jag har nåt åt dig. Det motverkar uttorkning.
Tack.
- Hur mår flickan? - Hon är tyst och verkar vilsen.
- Hon utgör knappast nåt hot. - Kanske inte.
Hur många fler av dem finns det? Tusentals? Miljoner?
Även om vi besegrar utomjordingarna, vilket vi kommer att göra-
-vad ska vi då göra av alla barn?
Även om vi avlägsnar selarna-
-så blir de aldrig normala barn igen.
Kanske inte, men de kommer att anpassa sig.
- Vad stirrar du på? - Inget.
Jag bara undrar om du vill ha nåt att äta?
Det är päron. Om du inte är hungrig så behöver du inte äta.
Det var längesen jag fick äta nåt.
Min bror blev hungrig igen utan selen.
Din är skadad, så det kanske är därför.
Var din bror sammankopplad?
Var är han?
Han är borta.
- Får jag äta upp det där med? - Visst.
Förlåt.
- Det var längesen jag gjorde så. - Det gör inget.
Jag heter Matt, förresten.
Jenny.
Förbannat! Det är inte sant.
Lugn, unge Mason. Floden är inom gångavstånd.
Jag hoppas det, för vi ska egentligen hitta en säker väg åt konvojen.
Kan köra rätt in i ett bakhåll.
Få se.
Heureka!
Kylarslangen är trasig.
Vet du vad? Jag lagar den om nån går och hämtar vatten.
Okej.
Ingen fara. Jag kan hantera honom.
Ser man på...
Här står vi till sist, Maggie May.
Få inga idéer, Pope.
Hur länge tänker du förleda pojken?
Som vanligt har jag ingen aning om vad du pratar om.
Vad kommer att hända när han får veta sanningen om dig?
Vem och vad du egentligen är.
Vad händer då?
GEORGETOWN 137 KM CHARLESTON 234 KM
Vi har åkt på ojämn väg i 20 timmar.
Vibrationerna måste ha spräckt den.
Vattentanken har tappat en tredjedel och Anne har en uttorkad patient.
Jag borde ha hållit ögonen på den. Ett korkat misstag.
Oroar du dig för Hal?
Han klarar sig säkert. Han har varit på spaningspatrull förr.
Förbannat!
Förlåt.
Vi kanske kan tömma den i fältflaskorna vi har kvar.
- Är du färdig med den här? - Ja.
Jamils verktyg.
Så vadå?
Funderar ni på att slå er till ro i Charleston?
Kanske klämma ur dig ett par Masonbarn?
Du kommer att bli uttråkad...
...men det är bara min åsikt. - Kom till saken, Pope.
Såna som du och jag hör inte hemma i Charleston.
- Vingklipper oss. - Övertalningsförsök?
Jag vet inte vad du planerar-
-men jag sväljer hellre glas än följer dig.
Jag är inte ett dugg lik dig. Du äcklar mig.
- En gång i tiden lät det annorlunda. - Nej.
- En gång i tiden ljög jag för dig. - Du är i alla fall konsekvent.
Inget gott kan komma ur att jag berättar om mitt förflutna.
Inget
Han lär få reda på det. Fast inte från mig.
Men mina läppar är förseglade på hedersord.
Vad händer om han får reda på det?
Om du älskar honom som du säger...
Jag har aldrig sagt det.
Om du verkligen bryr dig om honom så borde du bita ihop-
- och berätta hela sanningen och inget annat än sanningen.
Jag har sparat den häri en månad. Vill du dela?
Hur känns det att vara så där?
Jag har vant mig. Min bror Tyler är likadan.
Är din bror också tyglad?
Inte min riktiga bror.
Han och jag blev syskon-
-under samma beskyddare.
- Menar du en glidare? - Ja, om det är så ni kallar dem.
- Vad hände? - Min beskyddare och mina syskon...
...dödades av människorna.
- Du är ju människa, Jenny. - Jag älskade min beskyddare.
Hon tog hand om mig och det kändes som en riktig familj.
Den första familj jag nånsin har haft.
Vi kan också bli din familj.
Alla här i 2nd Mass är jättesnälla.
Vänta tills vi når Charleston. Det blir jättebra där.
- Vad finns i Charleston? - Du får se. Vänta lite.
Jag vill visa en sak.
Vad var du? En kommandosoldat?
- Det måste du ha varit. - Varför tror du det?
Jag har sett dig med en AG-90.
En stridspitt siktar inte så bra.
Så fan heller...
Så du var marinsoldat? Jag trodde väl det.
- Vilken grad? - Fanjunkare.
- Var har du tjänstgjort? - Irak och Afghanistan, två vändor.
Jag tänker prata med befälhavaren.
Vi behöver ledare som du.
Min plan är att följa er till Charleston-
-och sen dra vidare.
Vart ska du?
Vart som helst.
Jag har mina anledningar.
Och om du inte tar illa upp...
...så vill jag inte prata mer om det.
Pappa säger att Charleston har sina fördelar-
-med mat, vatten och medicin.
Vi får även tid att gå i skolan och läsa.
Du tycker ju om att läsa.
Det finns fler barn i min ålder att leka med.
Att få fler vänner vore jättebra...
"För jag saknar att ha vänner. Särskilt sen Ben gav sig av."
Jag skulle inte skriva det i dagboken om det inte var sant.
Jag vill gärna följa med er-
-men du såg hur de tittade på mig.
Du hade samma blick till en början.
Ja, men jag hade fel.
De andra kommer att ändra sig. Jag ser till det.
Kan du inte följa med oss? Snälla, snälla, snälla?
KANSKE
Ja!
- Vad är det? - Tyler är här.
Jag känner honom.
- Pappa, hjälp! - Vad är det?
- Skjut inte! - Stanna bussen!
- Är du oskadd? - Ja.
Vad det än var så är det borta.
Flickan säger att "det" är hennes bror som vill ha tillbaka henne.
- Vi kan inte lita på det hon säger. - Vi måste röra på oss.
Och kan inte försvara konvojen. Jag pratar med Weaver.
Tillbaka med i leken!
Vi tappade en timme, så konvojen är framför oss.
Vi vet inte hur de kör.
De är fint och hederligt folk De klarar sig säkert.
Vi åker upp på huvudleden...
...så kanske vi hittar dem. - Jag hade kunnat köra...
...men jag vet att ni turturduvor har mycket att prata om.
- Är allt bra? - Ja, det är ingen fara.
- Säkert? - Ja.
- Har Pope sagt nåt? - Nej.
Det måste han, för du är så konstig.
Inget han säger spelar nån roll.
- Så han sa något. - Nej.
Vad då? Jag stannar bilen och spöar honom-
- om han sa nåt elakt. Vad hände?
Det är inget.
Okej, som du vill.
- Hal... - Jag sa att det är lugnt.
Uppenbarligen är det inte det.
Om det är nåt mellan dig och Pope...
Pope? Nej, nej.
Vad är det, då?
När jag skrevs ut från sjukhuset...
...verkade allting så falskt.
Alla log och frågade hur jag mådde.
De visste inte vad de skulle säga om min rakade skalle och ärren.
Till slut var jag tvungen att komma bort från allt och alla.
Plötsligt var jag 18 år och bodde med nån snubbe i ett kyffe-
-sov på en smutsig madrass-
- och sköt upp allt knark vi hade råd med i ådrorna.
Sen började vi göra inbrott-
-och stjäla allt vi kunde komma över.
Vi åkte fast...
...och jag hamnade på kvinnofängelset i Framingham.
Jag fick veta att jag var i tredje månaden.
Jag födde min son på Framingham.
Hans vackra ögon...
Det är allt jag minns av honom innan de tog honom ifrån mig.
Så...
...det är min livshistoria.
Det är allt.
Kilometer 349.
- Vad har vi förlorat? - GTO: n.
Avbruten axel.
Hon har tjänat oss väl.
Okej.
Vi har inte sett några spår efter Hal, Maggie och Pope på 40 mil.
Jag vet.
När vi kommer fram åker vi tillbaka och letar.
Hal är en smart grabb.
Han klarar sig.
Båda vägarna leder till Charleston men vi vet inte vilken som är säker.
Så vill du välja?
- 52:an. - Uppsittning...
...inför slutsträckan. - Nästa stopp Charleston!
Tillbaka till fordonen!
- Känner du vad som luktar, Tector? - Vad?
Det är havet. Havet...
Ser ut som om tvåan har startat.
De har valt väg till Charleston.
Här kommer vi!
- Jag skyddar dig. - Det behövs inte. Jag måste gå.
- Nej! - Han är min bror.
- Jag måste gå. - Du får inte!
Hallå!
Hallå, Matt.
Matt!
Hej, kompis.
Vad hände med Jenny?
Hon gick tillbaka till sin bror.
Tror du att Ben älskar sina glidare mer än oss?
Ben älskar inga glidare.
Han måste bara slåss med dem-
-för att skydda oss, och dig.
Tänk om han inser att han tycker bättre om dem.
Det gör han inte.
Men tänk om han gör det.
- Tänk om han inte återvänder. - Då letar vi rätt på honom.
- Tänk om han dör. - Han kommer inte att dö.
- Lovar du? - Jag lovar.
Pappa... Vet du var min dagbok är?
Krya på dig nu.
- Han är vaken. - Bra.
Han klarar sig.
Jag ska titta till honom.
Du kan inte hjälpa honom nu. Han är borta.
Du sa samma sak om Jamil.
Den där frasen börjar bli gammal.
Rör mig inte! Sluta!
Vi borde hinna ikapp dem snart.
Ja.
- Det verkar bli varmare. - Det är fortfarande kyligt ute.
Okej...
- Sluta. - Vad då?
Tänker du inte säga nåt?
Som vad?
Vad som helst.
Det är rätt mycket att smälta.
Tror du det var lätt att berätta? Eller att uppleva? Och överleva?
Nej;
-absolut inte.
Jag bara...
Jag behöver lite tid...
- För vad? - Att tänka.
Visst.
Du har all tid i världen.
Kom och smaka!
Det är det som hände Boon-
-som får dig att vilja fly.
Det måste ha varit jobbigt.
Du var som en storebror för honom.
Du drillade honom som soldat.
En död soldat.
Jag ska inte lära nån nånting.
En rätt krass slutledning, Tector.
Det är inte bara Boon.
I Afghanistan ledde jag en patrull-
-i ett outforskat område.
Jag ledde dem rakt in i ett bakhåll.
Jag borde ha vetat bättre. Topografin var perfekt.
Jag var trött och led av sömnbrist.
Jag vet att det inte är nån ursäkt.
De sköt från alla håll med maskingevär och raketgevär.
Jag såg mig omkring och såg tre av mina mannar ligga där.
Alla var döda.
Det var ditt fel.
Du dödade dem, precis som du dödade Boon.
- Vad fan? - Jag var där. Jag såg det.
- Vänta lite nu! - Du mördade dem!
Din ynkrygg!
Det är inte sant!
- Det är inte sant! - Tector! Självklart är det inte sant.
Du dödade varken mannarna eller Boon.
Det var fienden som gjorde det.
Min vän...
Tror du att du är den enda som har begått misstag?
Jag ligger vaken om nätterna och tänker på mina misstag...
...och människorna som hade levat om jag hade agerat annorlunda.
Efter Fitchburg, då vi förlorade så många, packade jag väskan.
Jag tänkte smita mitt i natten.
Jag ville gömma mig och fly.
Jag tog mig aldrig ut ur tältet.
Vad stoppade dig?
Tanken på alla människor...
...som låg och sov i sina tält.
Som litade på att jag skulle finnas där-
-för att leda dem till morgonen.
Jag kände för första gången vilket sorts ansvar jag hade.
Jag visste att de behövde mig.
Och de behöver dig med.
- Vad händer? - Jag vet inte. Alla har stannat.
Anne!
Förlåt mig.
Jag är fortfarande så arg.
Jag vet.
Jag tror att vi är framme.
I Charleston? Säkert?
Det är svårt att tro att vi klarade oss hela vägen.
Jag vet.
- Vad händer? - Jag vet inte.
Prata med mig, Tom.
Jag var så säker på att Charleston var på riktigt.
Jag ville att det skulle vara sant.
För din skull, för Matt och för alla andra.
För min skull.
En chans att börja om våra liv.
Bara för att se en mening i allt som har hänt-
-med Ben.
Sen finns det ingenting.
Ingenting!
Inte ingenting.
Jag vet inte var Hal är-
-och jag kanske aldrig får träffa Ben igen.
Och min nioåring har skrivit testamente.
Vi är hela tiden ett hjärtslag från döden.
Det har vi alltid varit-
-och det kommer vi alltid att vara.
Vi får inte förlora hoppet för det.
Vi är inte döda än.
Det stämmer.
De väntar på dig, kapten.
Inte nu, Tector.
De behöver dig nu mer än nånsin.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Då föreslår jag att du hittar på nåt.
Sir.
Samling!
Charleston var ett villospår.
Vi förväntade oss ett paradis-
-serverat på silverfat.
Vi borde ha vetat bättre.
Jag borde ha vetat bättre.
Det betyder inte att det var en dålig dröm.
Det innebär bara att vi måste arbeta hårdare för att uppfylla den.
Det är ett enkelt val.
Ni kan lägga er ned och ge upp-
-och förbanna Gud för orättvisan!
Eller så kan ni följa med mig...
...och hitta nån annanstans att bo. En plats...
...där vi kan bygga det samhälle vi hade hoppats finna här.
Så här kommer vi att göra.
- Vi går tillbaka till våra fordon! - Ja.
- Och vi fortsätter framåt! - Ja!
Även om vi måste bära alltihop på våra axlar!
Vem där?
- Identifiera er! - Skjut inte.
Överste Porter, första kontinentala armén.
- Hejsan, Dan! - Jim?
Jag hörde skottet och såg ert folk.
Hur mår du, kompis?
Skönt att se er. Varför tog ni sån tid på er?
Vi stannade vid några souvenirbutiker och långtradarfik längs vägen.
Vi kan toppa det. Ge mig de där.
- Smaka på det här. - Jordgubbar.
Hej, Tom! Du har haft fullt upp.
Vad menar du?
Du har en mytbildning kring dig.
Var kommer det här ifrån?
Från USA: s nya huvudstad.
Charleston, South Carolina.
Vi hittade inget i Charleston.
Man kan inte lita på allt man ser, som ni-
-från 2nd Mass snart ska bli varse.
Samla er styrka, ni ska få komma till rätta innan skymningen.
Ja, sir.
Vi ses, Tom. Sätt fart!
Du gjorde mig orolig!
Överste Porters patrull hittade oss och jag sa att ni fanns på vägarna.
- Hal! - Hej, där är han.
Nu saknar vi bara Ben.
Jag känner på mig att vi kommer att träffa Ben igen.
- Verkligen? - Självklart
Jag har insett att ibland brukar ödet dela ut favörer.
Vi måste bara vara beredda på det.
Vad stor du börjar bli.
Nu åker vi till Charleston.
Översättning: Retail Textning: enhet